KR. E. 1300
A HÉBEREK 400 ÉVE RABOSKODNAK EGYIPTOM FÖLDJÉN.
SZOBROKAT, VÁROSOKAT ÉPÍTENEK, MELYEK EGYIPTOM DICSŐSÉGÉT HIRDETIK.
ÉVSZÁZADOK ALATT SEM FELEJTETTÉK EL AZONBAN HAZÁJUKAT.
ÉS ISTENÜKET.
ÉS ISTEN SEM FELEJTETTE EL ŐKET.
EXODUS: ISTENEK ÉS KIRÁLYOK
A FÁRAÓ PALOTÁJA MEMPHIS
Való igaz, a hettita sereg 16 000 katonája táborozik Kádes mellett.
De nem tudjuk, miért.
A hettiták megpróbálnak betörni hozzánk.
Ez világos. Mi egyebet akarnának?
Értesüléseink szerint a mi betörésünkre számítanak.
Azt hiszik, mi készülünk megtámadni őket, ami tévedés.
Nem ülhetek itt, és nem várhatok ölbe tett kézzel,
amíg hettita seregek nem érkeznek a palotám falai elé.
Jöjjetek!
- Mit mondanak a zsigerek? - Nem mondanak azok semmit.
Csak jeleznek. És a jeleket értelmezzük.
Értelmezd hát őket! Győzünk vagy sem a támadásban?
Igent vagy nemet várok.
Nem világos.
De van, ami igen.
A csatában egy vezért megmentenek,
és a megmentője egy napon vezér lesz.
Jósolják meg azt is a zsigerek, hogy sutba dobjuk az eszünket,
és csak ómeneket fogunk követni.
Nagy Szehmet, a fáraó a nevedben iszik,
és fohászkodik érte, hogy győzzünk Kádesnél.
Ha eljön a te időd, az első dolgod lesz leváltani ezt a nőt.
Igen.
Nem tudom, apám miért tartja.
De a biztonság kedvéért,
ha veszélybe kerülnék a csatamezőn, fordíts hátat nekem.
Komolyan mondom.
Ha rátok nézek, a két fiút látom,
akik együtt nőttek fel, testvérekként.
Ha ezt bármely okból elfelejtenétek,
nézzetek ezekre!
Lóhátról is jól használhatók,
de nem fogtok elbotlani bennük.
Ez az övé. Az az enyém.
Igen, és jól is van így. Egymáséval egymást védjétek.
Ígérjétek meg, hogy mindig azt fogjátok tenni.
Szethi! Szethi! Szethi!
Szethi!
Ott!
Az Ámon hadtest induljon északnak. A Ré marad középen.
A Ptah délre megy. A Széth tartalék marad.
- Tartalék? - Igen.
Középre összpontosítsuk az erőt.
Te pedig a harcra összpontosíts. Az irányítást bízd rám.
Lőj!
Hajrá!
Vigyétek Ramszeszt! Gyerünk!
Gyorsan!
Vissza! Megfordulunk!
Mózes! Mózes! Mózes!
Mózes...
- Mondd, mi történt? - Semmi.
Ugyanezt kérdeztem a parancsnokoktól. Ők is hazudtak.
Elegem van ebből.
- Ramszesz azt hiszi, történt valami, pedig nem. - Hogyhogy?
- A főpapnő, a jóslata... - Azt mondta, nem tudja, ki győz.
De azt is mondta, hogy megmentik a vezért,
és a többi.
Megmentetted a fiamat?
Igen.
Ülj le!
A köszönet nem elegendő,
de köszönöm.
Tudom, hogy te nem hiszel a jóslatokban,
de én igen.
És ezt tisztelem.
De ez semmiség volt, és értelmetlen az egész.
Mert nem vagy a vérem?
Igen.
Tényleg nem lehetsz az utódom.
- Öröklés útján. - Semmilyen úton.
Itt és most úgy érzed.
Szörnyű ezt kimondani a saját fiamról,
de téged alkalmasabbnak tartalak.
"A hettita harci szekerek a védelmünket áttörve támadásba lendültek.
Körülvett az ellenség, nem volt velem
se közkatona, se pajzshordozó.
A puszta életemért küzdöttem.
Csak az istenek segítségével sikerült legyőznöm támadóinkat,
- és visszajutnom a Ré hadtesthez." - Állj, elég!
- Nem akarsz esetleg helyesbíteni valamin? - Nem.
- Folytassam? - Nem kell, a többi nem számít. Mi van még?
- Pitom. - Mi van vele?
Az ottani helyzet. A rabszolgák.
Helyes. Ramszesz!
- Igen? - Menj oda, beszélj a helytartóval, és jelents!
- Én? - A tiéd lesz az a város. Mutass érdeklődést iránta!
Egyéb?
- Elmegyek én helyetted. - Nem.
- Én megyek. - Alantas feladat.
Más tábornoknak is az.
Bízd rám!
Ramszesz, elfelejthetnénk, ami a csatamezőn történt?
Ellenkező helyzetben
- én is megmentettelek volna téged. - Tudom. Tudom.
Szép dobás volt. Még ha az istenek irányították is a karodat.
Egy kis méreg a vérben jót tesz.
Jobban bírom tőle a következő mérges harapást.
Talán még apámét is.
PITOM
Üdvözöllek Pitomban!
A bűzt idővel megszokod.
Úgy látom, a helytartó elég bőven merít a forrásokból.
Ez nem olyan munka, amit szívesen vállalna bárki.
Elengedhetetlen bizonyos fokú kényelem. Az tartja benne a lelket.
Tudod, mi a legnagyobb baj? Hogy az emberek túl sokáig élnek.
A halálozás mind jobban elmarad a születésszám mögött. És ezek...
Ezeknél a szaporodás olyan, mint holmi népi verseny.
Gond az, hogy egyre több a munkás?
Nem, a termelés szempontjából jó.
De csak egy bizonyos határig.
Ha a tömeg a halálunkat kívánja, az már igenis gond.
Tehát vagy több katonát kapok, hogy fenn tudjam tartani a rendet,
- vagy megtizedelem a nyájat. - Ha mészárlásba kezdesz,
csupán azért, mert van ez az ingatag elméleted,
épp azt idézed elő, amit ki akarnál védeni.
Rendben, akkor küldjétek az erősítést.
- Beszéljünk velük! - Ugyan minek?
Félsz, hogy fellázadnak. Tudjuk meg, van-e alapja a félelmednek.
- Úgy, hogy beszélünk velük? - Úgy, hogy megnézzük őket,
miközben beszélünk velük.
Sok mindent meg lehet tudni egy emberről, ha a szemébe nézel.
Hát elmondok én neked valamit
ezekről a héberekről.
Ez egy összetartó, harcias népség.
Tudod, mit jelent "izraelita" a nyelvükön?
- "Az, aki Istennel harcol." - "Az, aki viaskodik Istennel."
Nem ugyanaz.
Műveltségem szerény, miként azt hangsúlyozod is,
de nekem kell naponta boldogulnom velük.
- Eleget tudok róluk. - Nem kell velem jönnöd. Lemegyek egyedül.
Várj!
- Miért kap büntetést? - Ismert bajkeverő, uram.
És miért mosolyog?
- Azt mondja, nem érez fájdalmat. - Akkor meg minek vered?
Nem ok nélkül hoztak ide épp titeket.
Hanem mert ti vagytok
a vezetők.
Miért fohászkodtok?
- Hogy újra lássuk Kánaánt. - Miért újra? Hisz sose láttátok.
Én jártam ott, és az ottani törzsekhez képest az egyiptomiak szelídek.
Vagyis ha odamentek, azt nem élitek túl.
- Isten mást ígér. - Melyik isten? Ábrahámé?
Az, aki választott népnek mond titeket?
Gyere csak ide! Gyere!
Téved.
Látom, nem hiszel nekem, és ez baj.
Mert a tévhit édestestvére a vakbuzgóság,
annak meg a lázongás, a felkelés, és a vezetőktől ered minden.
- Mi a neved? - Hát a tied?
Megmondom: Mózes vagyok, Bítia fia, Hóremheb unokája.
Jegyezd fel mindegyiknek a nevét, aztán jöhet a következő csoport.
Nun a nevem.
- Uram! - Megállj! - Hadd jöjjön!
Nun még mondani akar neked valamit. De nem itt.
- Hol és mikor? - Az imaházban. Este.
Tessék.
Látom, túlélted a kalandot.
- Elnézést, ha várakoztattalak. - Nem vártam.
- Megnézted a kőfejtőt? - Igen. - Láttad hát, mivel van dolgom.
Hozathatok esetleg még további iratokat, mielőtt elutazol?
Inkább azt mondd meg, hogy ezt itt
mind jelentetted Memphisznek?
Jóváhagyták ezt írásban?
- Természetesen. - Nem baj hát, ha ellenőrizzük?
Természetesen nem baj.
De nem értem, mi a gond. Mi váltotta ki a rosszallásod,
és mivel tehetnék a kedvedre?
Ne élj úgy, mint egy király.
Nem vagy az.
"...és elfoglaljátok Kánaán földjét."
- Kánaán már más népeké. - De visszatérhetünk.
- Rabláncon vagy koporsóban? - Nem, szabadon.
A tejjel és mézzel folyó földre.
Ők nem várhatnak kint? Nem kell félned tőlünk.
A lovaknál vártok.
- Hiszel a véletlenekben? - Miért ne hinnék?
- Úgy hiszem, ez nem az. - Mi nem az?
Hogy eljöttél Pitomba.
- Miért jöttél? - Küldtek.
Üljünk le!
Ki az apád?
A nevét nem tudod,
csak azt, hogy a fáraó tábornoka volt, de anyád nem nevezte meg őt.
Látom, ez zavarba hoz téged.
Ez érdekelni fog.
Nem volt semmilyen tábornok.
Anyád, a nő, akit anyádnak vélsz, gyermektelen.
Te rabszolgának születtél.
- Ne menj el! - Jobb neked, ha elmegyek.
- Erről ennyit. - Ha most elmész,
vissza fogsz jönni,
mert mindig is érezted, hogy valami nincs rendjén.
Kérlek.
- Kifelé mind! - Menjetek!
A születésed évében megjövendölték,
hogy világra jön a vezérünk,
aki szabaddá teszi népünket.
Ezért parancs érkezett Memphiszből,
hogy meg kell ölni minden elsőszülött héber fiút.
A szüleid ezt nem várták meg.
A legkisebb esély, hogy élhetsz, az is jobb volt a semminél.
Odaadtak hát a nővérednek,
aki egy kosárban levitt
a folyó partjára.
Azután leúsztatott a vízen oda,
ahol Paramesszu fáraó leánya, Bítia fürdött. Bítia magához vett,
Mirjám, a nővéred a szolgálója lett, és sajátjaként nevelt fel téged.
Bizonyára úgy is szeretett,
de sose mondta el az igazságot se neked, se másnak.
- Te héber vagy. - Az "igazságot"?
Az igazság az, hogy ez nem valami jó mese.
Pedig rólatok, héberekről azt mondják, jó mesélők vagytok.
Hé, szolga!
Hé!
Jutalmat vártok ezért a jelentésért?
A jutalmunk az, hogy szolgálhatunk téged.
De ha esetleg
valamiféle jelét kívánod adni háládnak,
nem utasítjuk vissza.
Ehhez mit szóltok?
Nem öllek meg titeket.
Az épp elég jutalom nekünk.
Micsoda nép!
Kérlek, távozzatok!
Kérlek.
- Mit végeztél? - Majd máskor beszéljünk róla.
Most beszéljünk róla, hogy addig se mogorva orvosok serege vegyen körül.
Ülj le!
Még meg kell vizsgálnunk jó néhány iratot, de a helytartó lop, az biztos.
Elszomorító fintora az életnek,
hogy épp a hataloméhesek nem alkalmasak a hatalom gyakorlására.
- Mi a baj, Mózes? - Hogy beteg vagy.
Valami más is bánt. Látom rajtad.
Nem, más baj nincs.
Kívánom, hogy éld megifjodva és az istenek kegyében
örök életed minden percét.
Még egy kicsit balra.
Neked balra. Még, még, még.
Jó.
Igen magas.
Az emlékművet az teszi emlékművé, hogy sugároz.
Ez mit sugároz?
Ez is, mint mindegyik, erőt.
Mondd hangosan, bármi az!
A pitomi helytartó odakint vár.
- Nincs a napirenden. - Akkor Pitomban várjon a sorára.
Nem, foglalkozzunk vele. Vezessétek be!
Ha az új fáraó irgalmában bízol, csalódni fogsz.
- Lefogni! - Várjatok, kérlek.
Legalább hadd szólhassak.
Kérlek. Javadra szolgálna.
- De rövid légy. - Néhány szó, de csak a fáraóhoz.
Azt tanácsolom, hogy őt
és a többi tábornokot küldd ki.
Igen? Azt tanácsolod?
De nem vagy a tanácsosa.
- Milyen igaz. Az te vagy. - Igen.
Mózes!
A helytartón kívül mindenki... kimegy.
Szörnyű hírem van.
Hát itt vagy.
Tehát:
a helytartó... Nem fogattad le.
Nem hallgattál a főtanácsosodra.
Nem, az történt,
hogy mesélt két megtámadott őrről, akik közül az egyik meghalt,
én meg mondtam, hogy nem érdekel az ügy.
Aztán elmondott egy hihetetlen históriát.
Tökéletesen megbízható forrásokra hivatkozott, de unszolásra
bevallotta, hogy azok héber kémek voltak.
- Tudod, miről beszélek. - Igen.
És mit szólsz hozzá?
Azt, hogy sértő, és azt, hogy nevetséges.
Az. Az! Hogy épp te lennél héber!
Azt kérdeztem: hogy is hihetnék el egy ilyen mesét?
Testvérem...
- Sehogy. - De megtehetem-e, hogy nem hiszem el, Mózes?
Mit tegyek?
Bítia!
- Anyám. - Az egy tolvaj.
És az én fiam leplezte le. Nem te.
Jelentette apádnak,
aki bitóra küldte volna, ha nem halálos beteg.
- Te meg elhiszed a hazugságait! - Csak az érdekel, hogy igaz-e.
Tirádát nem kértem.
Beszélni róla annyi, mint komolyan venni.
- És azt nem fogom. - Felelj a kérdésre! Igen vagy nem?
- Téged ki kérdezett? - Hozzátok! Hozzátok be!
Gyerünk!
Mirjám! Gyere, gyere! Ülj le!
Nos: fel fogok tenni neked
néhány furcsának tűnő kérdést, és őszinte választ várok rájuk.
Honnan ismered Mózest?
Tudod, honnan ismerem őt... és téged.
Nevelőtök voltam.
- Szóval nem vagy a nővére? - Persze, hogy nem.
- És nem vagy héber? - Nem vagyok.
Tedd a karod az asztalra!
- Ramszesz... - Ne légy ostoba!
Nem veled beszélgetek!
Vele beszélek.
Az egész karodat az asztalra. Köszönöm.
Ramszesz,
ne folytasd, kérlek.
Ne folytassam, mert különben mi?
- Kérlek, ne folytasd. - Biztos, hogy azt komolyan gondolod?
Vedd le róla a kezed, vagy használd!
Vagy te akarsz felelni a kérdésre?
Akkor folytatom.
Mirjám, újra kérdezlek.
Ha megint nemmel felelsz, bocsáss meg a továbbiakért.
A nővére vagy?
Nem.
Igen!
Indok se kellene, hogy megölethesd, de van. Hiszen áruló.
- Miért az? - Beismerte, hogy tudta. - Az nem volt beismerés!
Mirjámot akarta megvédeni!
Láttam a szemében.
Nem hiszi el azt a mesét. Ahogy én se akarom elhinni!
Te hinni akarod, mert megszabadít tőle, ami már régi vágyad.
De nem száműzetést kívántam neki. Hanem halált.
Biztos, hogy az is eléri ott, ahova megy.
Khajan, engedd meg, hogy beszéljek anyámmal.
Tessék, uram.
Gyere!
Kevés ember védene meg egy szolgálót, aki nem több neki, csak szolgálója.
Ebben a családban biztosan senki más, még én se.
Nem mondtam volna, amit Ramszesz hallani akart.
És Mirjám se.
Ennyire szeretünk téged.
Ti?
- Nem igaz. - De igen.
Ezt viselted, mikor a folyóhoz vittelek.
Levettem rólad, sejtheted, miért.
Ez vagy te.
Ez a kapocs közted és anyánk közt.
A nővéred megmentett téged.
Most te is megmentetted őt,
Móse.
Mirjám...
Sajnálom, uram.
- Mózes! - Mózes!
Nincs mit elvennetek. A lovam is kimúlt.
Nem a lovadat akarjuk, Móse.
A TIRÁNI-SZOROS A VÖRÖS-TENGEREN
Feljebb!
Mi lesz? Ne hagyjátok abba. Folytassátok!
Itasd meg a kecskéinket!
Hé, te! Várj a sorodra!
Hajtsátok el az állataitokat a vályútól!
Tessék.
Honnan jöttél?
Nyugatról.
És hova mész?
- Keletre. - Mit követtél el?
Hogy érted?
- Bűnös dolgot tettél? - Ne vedd zokon,
de a lányaid azzal hívtak meg, hogy enni kapok.
Arról nem volt szó, hogy ki is hallgatnak.
Bocsáss meg. Csak kíváncsi voltam.
Ha kívánsz, tisztálkodj meg, mielőtt asztalhoz ülünk.
És szívesen látunk éjszakára,
mielőtt folytatod utad oda, ahova mész.
Köszönöm.
Mesélj Memphiszről nekem, aki sose juthatok el oda.
Hát... ha azt mondom rá, civilizált hely,
az nektek talán sértő, de ez az igazság.
Ott több minden van, nem csak juhok és kecskék.
- Itt is több van. - Tényleg? Hol?
Bocsáss meg, ez nem volt szép. Ez nem volt szép.
- Nem vagyok tudatlan, csak mert itt lakom. - Ezt el kell ismernem.
Egyet kijelenthetek: ez itt messze a legszebb hely
Memphisztől idáig.
- Mégis elmész? - Hát persze.
Mi tartana itt egy magamfajtát?
Mikor mész? Még ma?
Emlékezzetek majd e percre,
mert esküvéstek után az fogjátok mondani a világnak:
"Ő az én uram." "Ő az asszonyom."
- Én, Cippóra, elfogadlak téged, - Én, Mózes, elfogadlak téged,
elfogadlak annak, aki vagy.
Szeretem, amit tudok rólad,
megbízom abban, amit még nem tudok.
Becsüllek tisztességedért
és hitedért irántam való szeretetedben.
Bármit hozzon az élet nekünk,
- szeretni foglak. - szeretni foglak.
Ki tesz boldoggá?
Csak te.
Mi a legfontosabb az életedben?
Te.
- Hol lennél most inkább? - Sehol.
- Mikor fogsz elhagyni engem? - Soha.
Jöjj!
9 ÉVVEL KÉSŐBB
Azt mondtam: "külön".
Nem akarok külön csak a síromról beszélni.
Arról beszéljünk, te miért akarsz folyton a síromról beszélni.
Bocsáss meg, de a sírépítést
rég el kellett volna kezdeni, hisz nagy munka lesz, beláthatod.
A palotám is annak tűnik.
- Elégedetlen vagy a palotával? - Nincs kész.
- Hamarosan elkészül. - Ezt mondod hónapok óta,
de még mindig úgy élek ott, mint egy beduin.
Dolgozzatok! Gyorsabban!
Vagy ölessek meg valakit?
Azt hiszem, óhajod világos.
- Szép dobás, apám! - Magasabbra célozz!
Majdnem.
Jártál már a csúcson?
Nem.
Felmennél?
- Anya azt mondja, tilos. - Ki tiltja?
Az istenünk.
Az istenünk tiltja, hogy megmásszunk hegyeket?
Nem minden hegyet, csak azt.
Az ott Isten hegye.
Összezavarod őt.
- Nem az a célom. - Jó úgy felnőni, hogy nem hiszel semmiben?
Rossz úgy felnőni, hogy magadban hiszel?
- Ez a vallásom. - Tudom. - Így az övé is. - Elfogadom.
Ha nagyobb lesz, dönthet a hitéről. Ahogy te tetted.
Máris nagyon hasonlít hozzám.
Móse!
Segíts!
Azt hiszem, eltört a lábam.
Nagyobb a baj.
Mit mondtál?
Ki vagy?
Te ki vagy?
- Egy pásztor. - Az hittem, tábornok vagy.
Nekem tábornok kell.
- Minek? - Harchoz.
Mi másra?
Ki ellen?
Kikért?
Szerintem tudod.
El kellene menned megnézni, mi történt a népeddel.
Addig nem békül meg.
Vagy ők nem is emberek
véleményed szerint?
Ki vagy?
Vagyok, aki vagyok.
Beütötted a fejed.
Ha láttál valamit utána, vagy azt képzelted
- csak az ütés miatt volt. - A vihar...
A vihar azelőtt tört ki, hogy beütöttem a fejem.
- Nem vihar volt, hanem valami... - Persze, a vihar valami volt.
- Valami más volt. - De a gyereket csak képzelted.
Honnan tudod?
- Isten nem gyerek! - Akkor hogyan fest?
Írd le őt! Mondd el, hogy fest Isten!
- Tudod, hogy hangzik ez? - Igen.
Úgy hangzik, mintha tébolyult lennék.
Igen. Igen.
- Pihenned kell még. - Igen. Igen.
El kell mondanom valamit.
Nem mondtam el a teljes igazságot neked.
Miről?
Arról, hogy ki vagyok.
Hogy miket tettem, és ki voltam.
És mit érzek.
- Irántam? - Nem. Nem, abban őszinte voltam.
Pihenj!
- Pihenj! - Ne hagyj el! - Dehogy.
Móse...
Gérsom?
- Mit csinálsz idekint? - Semmit. Nem tudok aludni.
Aggódsz értem?
Igen.
Nem kell.
Felépülök.
- Az mi? - Minek tűnik?
Gyere be! Gyere be!
Minek az a sok fegyver?
Hogy viszontláthassalak.
Tedd el őket, s akkor mindig láthatsz.
Ez mit jelent?
Egy név a múltból.
Nem örökre megyek el.
Fogunk még találkozni.
Elhiszed?
Jól van.
Nem szabad azt felelni, amit hallani akarnak.
De úgy lesz. Látjuk még egymást.
Megőrzöd ezt nekem?
Gérsom!
Gérsom, kérlek, nézz rám!
Miféle isten mondja egy férfinak, hogy hagyja el a családját?
Ha te érted, én is meg fogom érteni.
Nem értem.
Így nem tudok felelni.
Ha ezt jelenti a hit,
én lemondok róla érted.
Ne nyúlj hozzám!
Menj! Menj!
Apó, volna egy kis tejed?
- Van. - Merről jöttél?
A tengertől jövök.
Keskeny és veszélyes a hágó.
Köszönöm.
Józsua... Emlékszem rád.
Még mindig nem érzel fájdalmat?
Vigyázz a lóra!
- Köszönöm. - Köszöntlek, öcsém!
Áron, a bátyád.
Itámár!
Itámár, ő a te híres nagybátyád, Mózes.
Egykor egyiptomi herceg volt.
Jól vagyok.
Mindenki jól van.
Azért alszol ilyen jól, kisfiam,
mert tudod, hogy szeretnek.
Én sose tudtam így aludni.
Azt mondják, ma már úgy kell szólítani téged: "Nagy" Ramszesz.
Mózes... Hát élsz.
- Ez nagy öröm. - Igen? Azért volt, hogy csak két gyilkost küldtél rám?
- Anyám volt. - Ne kend rá! - Ő kívánta a halálod.
Mit gondolsz, ki dugta a kardot a málhádba?
Mózes!
Nem azért jöttem,
mert a trónod kell.
Nem a rettegett jóslatról van szó, hanem valami másról.
Megtudtam,
hogy a helyzet itt
időközben sokkal rosszabb lett.
A helyzet jobb,
mint bármikor volt.
- Nem. - Rend van. - Rend? Rend?
A rabszolgák... Hordják a máglyára őket éjjel-nappal.
A saját szememmel láttam. Ezt nevezed te rendnek?
- Csak rabszolgák. - Nem azok. Egyiptomiak, úgy is bánj velük.
Adj nekik jogokat, bért a munkájukért, vagy pedig...
engedd el őket.
Nem egyiptomiak. Csak rabszolgák.
Mit akarsz velük? Tehetetlenek volnának,
mint az állatok, ha ott állnának magukra hagyva.
Ne nevezd őket állatoknak!
Figyelj, ha csak a gazdaságot nézzük is,
ez a kérésed finoman szólva is túlzás.
Nem számítottam tőled egyszerű igenre.
De nem szeretnék egyszerű nemet se hallani.
- Jól értem, hogy nemet mondasz? - Nem mondtam nemet!
Időt kértem.
Időt. Te héberek szavára hallgatsz.
- Nem rájuk hallgatok. - Ki mond neked ilyesmit?
Isten.
Melyik?
Nyilván nem veszed komolyan az ajánlatát.
Ajánlat volna? Mikor kardot szegeznek a torkodnak, miniszter?
- Ajánlat? - Helyesbítek: követelés.
Mózes megtébolyodott. Talált egy istent.
Egy sajátot. Nem egyiptomit.
Azt szeretném, ha Mózes...
Meg kell halnia.
- Hallottátok? - Igen.
Akkor menjetek!
És...
a családja is.
Mózes? Hol van Mózes?
Mózes és a családja?
Hol vannak?
Az ott nem Mózes.
Az ott nem az ő családja.
Az ott egy férfi,
az asszonya,
és a gyereke,
akik arra az egyszerű kérdésre, hogy: "Hol van Mózes?",
az felelték: "Nem tudjuk."
Lebegjen előttetek ez a kép, mikor hazamentek,
és mérlegeljétek, érdemes-e védeni őt, tudván,
hogy holnap ugyanebben az órában
egy másik család lesz ott,
ahol most ők vannak.
És holnapután egy újabb.
És azután még egy újabb.
Talán épp a te családod.
Menj!
- Harcolni akarok. - Menj be!
Térddel, Józsua.
Ez jó.
Mindkét szem nyitva! Illeszt!
Húz! Lő!
Előre! Illeszt!
Húz! Lő!
Húz!
Lő!
Húz! Lő!
Újra!
Kétféle módszer van.
Az erőviszonyok döntenek köztük.
Ha többen vagyun, szemből támadunk az ellenségre.
Átszúrjuk a szívét!
Kevés emberrel oldalról támadunk. Levágjuk az ereket
a szívről.
- A sereg utánpótlását. - Nem.
A nép utánpótlását: az élelmet,
a javakat, a biztonságot.
- Azzal mit érsz el? - Mindent.
Csak az egyiptomi nép
kényszerítheti rá a fáraót, hogy megadja nekünk a szabadságot.
Rávesszük hát őket, hogy követeljék tőle az igent!
- Igen? - Igen!
Együtt! Amikor én!
Készülj!
Nem teszel semmit ezellen?
Azt nem mondtam.
- Hol voltál? - Néztem a kudarcod.
A felőrléshez idő kell.
De így évek telnek bele. Akár egy emberöltő.
- Bármeddig kész vagyok küzdeni. - De én nem.
Azt hittem, jól haladunk.
Hirtelen türelmetlen lettél.
400 év szolgaság után.
Én vagyok talán az egyetlen, aki mindeddig nem tett semmit?
Én azért tudok egyet s mást a hadvezetésről.
Ha úgyse akarsz hallgatni rám, miért kellett eljönnöm a családomtól?
Nem kellett.
- Te döntöttél. - Nem is kellek neked.
Lehet.
Ne tegyek semmit?
Egyelőre
csak figyelj.
Dicső Kebehut istennő, alázatosan kérlek,
tisztítsd meg életadó folyónk vizét.
Meddig tart?
Nem soká.
Ennél azért tovább.
Ramszesz! Ramszesz!
Igen?
- Hallgass! - Csinálj valamit!
Ezek csak békák.
Menjetek innen! Fertőzött.
Ne! Ne igyál. Nem tiszta.
A Nílusban, mint tudjuk, bizonyos mennyiségű agyag is sodródik.
Az idén a szokottnál több van benne. A sodrás lehozta ide, leülepedett,
majd felkavarták azok a vadul csapkodó krokodilusok.
És a csapkodásuktól a víz
nem csak csúnyán elszíneződött, de meg is poshadt,
ezért döglöttek meg a halak. Viszont a békák, mint tudjuk,
ki tudnak jönni a vízből, ha szükséges.
Ezt is tették! No de a békáknak mégis szükségük van vízre.
És ha a városunk utcáin nem találnak vizet, akkor mi lesz?
- Megdöglenek? - Megdöglenek!
Majd oszlani kezdenek. És akkor jönnek a nyüvek, a férgek, a legyek.
És aztán...
Aztán mi lesz?!
Megdöglenek a legyek.
- Halljam! - Ez héberül van.
Héberül? Olvasd!
"Ezek a csapások Isten művei,
és nem értek véget. Rosszabbak jönnek.
Hogy egyezségre jussunk, mindenki érdeke."
Szóval Isten műve.
Megkapjátok az egyezségeteket!
Kétszer annyi munkát rovok ki,
és nem kaptok szalmát a téglakészítéshez.
Majd az istenetek ad nektek, ha akar.
Lenyűgözőnek indult.
De már nem az.
Ettől mindenki szenved.
Akkor hát kit büntetsz?
Mi történt vele?
Beteg.
Ez mi?
- Ti csináltátok? - Nem én! - Te voltál?
Mi történt vele?!
Nagy eredményeket értünk el az orvoslásban.
De vannak még rejtett kórságok, amelyeket nem egészen értünk.
Állatoknál is vannak ilyenek,
és vannak arra utaló jelek,
hogy e kórságokat terjeszthetik akár olyan parányi állatok,
- mint a... - A légy.
- Jártál mostanában a folyónál? - Újra fohászkodtam Kebehuthoz
és további 6 istenhez.
Vége?
Befejezted?
Én igen.
Mondani akarsz valamit a hallgatásoddal?
Így akarsz megalázni?
Azzal hiába próbálkozol!
A jelentés szerint több mint 10 millió négyzetkönyökön oda a termés.
A szállásmester azt javasolja, küldjük vissza
a gabona egy részét a polgári gabonatárba.
Segély gyanánt.
A nép éhezik.
Azt mondod, nekem is éheznem kellene?
Nem.
Az embereknek rengeteg vizük van.
Kibírják.
Cél!
Lőj!
Cél! Lőj!
Te vagy az?
Mózes?
Testvér!
Eljöttél, hogy megegyezzünk?
Készen állok rá.
Van is egy ajánlatom.
Még egy ilyen csapás,
és én is csapást mérek tirátok.
A héber gyerekek,
akik még nem tudnak járni,
nem is fognak soha.
Mert a Nílusba fojtom őket.
Veled is azt kellett volna tenni.
Azt mondod, nem te vitted végbe mindezt?
Hanem az istened?
Én vagyok az isten! Én vagyok az isten!
Majd meglátjuk, ki tud jobban gyilkolni.
Te,
ez az isten
vagy én.
Szép, hogy eljöttél.
Megadta, amit kértél?
Még nem. De lassan ellene fordul a nép.
- És a serege? - Majd az is. - Nem gondolom.
- Valami még rosszabb kell. - Nem gondolom.
- Ami ennél is több, az már... - Mi lenne?
Mit akartál mondani? Kegyetlenség? Embertelenség?
Rossz érzés...
látni, hogy akikkel együtt nőttem fel, ennyit szenvednek.
És akikkel nem együtt nőttél fel? Ők nem érdekelnek?
Még mindig idegenek számodra, igaz?
Amíg Ramszesznek hadserege van, semmi nem változik.
- Ami ennél több, nyers bosszú! - Bosszú?
400 év kegyetlen elnyomás után?
Ezek a fáraók istennek képzelik magukat, pedig hús-vér halandók!
Azt akarom, hogy térden állva könyörögjenek kegyelemért!
Nem vitatkozom tovább egy követtel!
Tábornok!
Hallottam Ramszesz utolsó fenyegetését.
Elmondom, mi fog most történni.
Ne. Ne. Ezt nem teheted.
Ebben én nem veszek részt!
Várj!
- Állj meg! - Mózes?
Hagyjátok!
- Khajan. - Mózes.
- Megölethetnélek. - Nem gondolom.
Csak te magad ölhetsz meg.
A saját katonáid engedtek be.
Nem tárgyalok veled tovább.
Nem is azért jöttem.
Hanem hogy elmondjam neked: olyasmi közeledik,
ami felett nincs hatalmam.
Valami, ami ezreket,
tömegeket fog érinteni, és személyesen téged is,
hacsak nem egyezel bele abba, amit kértem,
és nem jelented be nyilvánosan,
még mielőtt lenyugszik a nap.
Ramszesz, ne tedd ezt, ne fordíts hátat nekem!
Ennek most semmi köze a kettőnk dolgához.
Ez most valami sokkal fontosabb.
Egyiptom jövője a tét, érted?
Ma estig.
Utána már késő lesz.
- Mihez lesz késő? - Vigyázz a fiadra.
Vigyázz a fiadra ma éjjel.
A fiamra?
Fenyegetsz?
Fenyegetsz? Mózes!
Mózes!
Minden család
vágjon le egy bárányt,
és jelölje meg a ház ajtaját és az ajtófélfát ma este
a vérével.
- Minek? - Kárba vesznek a bárányok, ha tévedek.
De ha igazam lesz,
áldani fogjuk őket mindörökké.
Bennu? Bennu?
Ne!
Ramszesz?
Ramszesz!
Ramszesz...
Nem!
Térdre!
Menjetek!
Gyilkos!
Gyerekgyilkos!
Meghalt a gyermekük az éjjel.
Az enyém is.
Ez a te istened?
Egy gyerekgyilkos?
Őrültek, akik egy ilyen isten imádnak!
Héber gyerek egy se halt meg.
Menjetek el!
Menjetek!
Mindannyian!
Menjetek!
Menjetek Kánaánba, ha oda vágytok.
Menjetek az álmaitok földjére!
Csak menjetek!
Ahogy kívánod.
Én ezen az úton mentem.
Innen délnek megyünk, a Vörös-tengerhez.
Itt a szoros. Apálykor gyalog átkelhetünk.
Tudod, miért alszol ilyen jól, kisfiam?
Mert tudod, hogy szeretnek.
Megbocsáss, uram, de ha el akarunk fogni 400 000 rabszolgát,
többre lehet szükség 3 ezrednél.
Senkit nem akarunk elfogni.
Előre!
- Pihenjünk. - Nem.
Csak a tengeren túl vagyunk biztonságban.
Móse!
Ramszesz, 4000 katona,
- ezer szekér. - Az előnyünk?
4 nap. Kevesebb, ha nem pihennek.
Ramszesz! Ramszesz!
Pihenni kell a lovaknak és az embereknek is!
A szoros arra van. A hosszabb és könnyebb út
a nyugati part mentén vezet.
Vagy átkelünk a hegyeken.
A hegyeken? Minek?
Miért nem arra megyünk?
Mert arra Ramszesz követni tud minket.
A hegyen át vezető út veszélyes, de túl keskeny is
Ramszesz szekereinek. Nem tud utánunk jönni, lemarad.
Isten mit mond?
A hegyi út.
Sikerülhet?
Indulás!
Merre tovább?
Várjatok!
Segíts nekünk!
Nem tudom, hol járunk.
Nem segítesz nekem?
Nekik se.
Erre!
Indulás!
Arra!
- Biztos vagy benne? - Egészen biztos vagyok benne.
Mármint biztos vagy benne, hogy átjutunk arra a szekereinkkel?
Ők itthagyták a kocsikat.
Miért tudnák jobban? Sose jártak erre.
Mózes járhatott.
- Dagály van, vagy apály? - Nem számít.
- Ez nem a szoros, igaz? - Nem.
- Azért tudod, hol vagyunk? - Igen!
Olyan helyen, ahol tenger van előttünk, és egy hadsereg mögöttünk!
Akkor most mi lesz? Ha üldöznek, ha nem, pihennünk kell.
Tévútra vezettem őket.
Sorsára hagytam a családomat.
Csalódnod kellett bennem.
Félreismerem magamat.
Mi a baj?
A sodrás.
Nagyon erős.
Itt kell átkelnünk.
Most kell átkelnünk!
Itt kelünk át. Itt kelünk át!
Készülődjetek! Átkelünk!
Mondd mindenkinek! Menj!
A parancsaid épp olyanok, mint az egyiptomiak korbácsütései.
- Már nem vagyunk rabszolgák. - De szabadok se vagytok.
Lemondtatok Kánaánról,
őseitek földjéről.
Kitüntettetek a bizalmatokkal.
Cserébe én a hitemet adom.
Kövessetek, és szabadok lesztek.
Maradjatok, és elpusztultok.
Ne féljetek!
Velünk van Isten! Menjetek!
Készülődjetek! Menjetek! Velünk van Isten!
Adjátok tovább! Itt kelünk át!
Gyorsan, szedjétek össze a holmitokat, és gyűljetek csapatokba!
Sietve!
Gyertek!
Vigyázz!
Jobbra tarts! Jobbra!
Gyertek tovább!
Nincs mitől félnetek!
Ne féljetek, nem lesz baj!
Jobbra tartsatok! Csak jobbra!
Ramszesz!
Állj!
Állj! Állj!
Gyerünk!
Tovább!
Tovább! Előre!
Ott.
Józsua! Áron!
- Futás! - Fusson mindenki!
- Gyerünk! - Fussatok a partra!
Móse!
Menjünk innen!
Ramszesz! Ramszesz!
- Hajts! - Ramszesz, állj meg!
Megfordulunk! Visszafordulunk!
Visszafordulunk!
Khajan!
- Menjetek! - Öcsém...
Menjetek, parancsolom!
Gyere! Már nem érsz vissza!
Gyorsabban!
Egyedül vagyok.
Ülj le!
A családom
- a közelben lakik. - A családod?
A másik. A feleségem és a fiam.
Arra gondoltam, talán rá tudom venni őket,
hogy jöjjenek velünk, de lehet, hogy...
- Lehet, hogy nem kellene. - Dehogynem. Jöjjenek.
Hosszú út áll előttünk. Bármi történhet.
Aztán... mikor megérkezünk, ha ugyan megérkezünk...
- Nem engednek majd letelepedni? - Megszállók leszünk a szemükben.
Nem lesz választásuk. Nagy létszámú törzs vagyunk.
- Túl sokan is vagyunk, és ez még jobban aggaszt. - Miért?
Ilyen rengeteg ember?
Még kérdezed?
- De hiszen egy a célunk. - Most még igen.
De majd ha már nem menekülünk?
Ramszesz,
a "hatalmas".
Köszönöm.
Gérsom!
Megtetted, amit mondtál?
Mit mondtam?
Hogy lemondanál a hitedről
énértem.
Nem.
Jó.
Most nagy szükség lehet a hitedre.
Kik ezek?
A népem.
Ki tesz boldoggá?
Csak te.
Mi a legfontosabb az életedben?
- Te vagy. - Te vagy.
Mikor hagylak el?
Soha.
Megengeded?
Igen.
Mit gondolsz erről?
Nem csinálnám ezt, ha nem értenék egyet vele.
Ez igaz.
Észrevettem, hogy ilyen vagy.
És nem mindig értesz egyet velem.
Te se velem. Én azt vettem észre.
Mégis itt vagyunk, és beszélünk egymással.
De már nem sokáig.
Egy vezér elbukhat, de a kő...
A kő örök.
Ezek a törvények vezetik majd őket helyetted.
Ha nem értesz egyet velük, akkor tedd le a vésőt.
FIVÉREMNEK, TONY SCOTTNAK
Magyar szöveg: Tóth Tamás